-Er miss Woodhouse hjemme? -Ja. Hun er i dagligstuen.
Bravo! Du spilte så vakkert at jeg tenkte at det måtte være miss Fairfax.
Mitt spill er ikke mer likt hennes enn en lampe er lik solen.
Nonsens. Du spilte like bra som henne. Nesten iallfall.
Jeg liker måten du spiller på.
Du har følelse og smak. Det syns mr Churchill også.
Jaså? Har han hørt meg spille?
Han og mr Knightley diskuterte det. Mr Knightley holdt med miss Fairfax,-
-men det gjorde ikke mr Churchill. lfølge ham-
-var følelse mye viktigere enn teknikk.
Takk for at du fortalte det, Harriet. Men er du ikke oppe tidlig i dag?
Det ble jo sent i går kveld.
Jeg måtte handle hos Ford's. Så ville jeg vite hva du syntes om selskapet.
-Var det ikke fantastisk? -Så fint at du syns det.
-Hva syns du om Cox-pikene? -Som vanlig. Ganske vulgære.
De fortalte meg noe. Men det er ikke så viktig.
Du syns visst at det er viktig. Hva er det?
De sa at...mr Martin spiste middag hos dem på søndag.
De snakket mye om ham, spesielt Anne Cox.
Mrs Goddard tror at begge pikene vil gifte seg med ham.
Det tror jeg sikkert. De er uten tvil de mest vulgære pikene i Highbury.
-Ja. De er vel det. -Kom, så går vi til Ford's.
Ja, miss Woodhouse. Jeg liker å handle dagen etter et selskap.
Det er alltid en mulighet for at man treffer...mye folk.
Ja, Harriet.
Jeg liker fargen veldig godt.
Jeg foretrekker denne. Er det ikke en nydelig blåfarge?
-Jo, men du ville jo ha et gult bånd. -Kanskje jeg bør ta den andre?
Får jeg se det andre igjen, mrs Ford? Beklager.
Nå som jeg ser det igjen, er det i smaleste laget.
Hva syns du, miss Woodhouse? Er det ikke litt...?
Kjære vene.
Der. Jeg sa jo at miss Woodhouse alltid er hos Ford's på denne tiden.
-God morgen. -Han ville absolutt gå hit.
-Jeg er her sammen med Harriet. -Vi er på vei til miss Bates.
-Familien Cole skal inspisere pianoet. -Vi har jo allerede inspisert pianoet.
-De blir lei seg hvis du ikke kommer. -Jeg er bare i veien.
Gå i forveien og si unnskyld på mine vegne.
Men miss Woodhouse ser ut som om hun vil bli kvitt meg.
Min stemor vil ikke ha meg med når hun handler.
Miss Woodhouse ser ut som om hun føler det samme. Hva skal jeg gjøre?
Hvis du har lovt miss Bates å komme, er det vel opplagt hva du bør gjøre.
Nå vel. Jeg forlater dere. Jeg lovte at vi ikke ville bli sene.
Hils dem og si at jeg kommer straks.
Du er hjerteløs, mr Churchill. Nå blir miss Fairfax veldig skuffet.
Neppe. Mr Knightley er der. Han priser henne opp i skyene.
Hva skal jeg si hvis sangstemmen sprekker i dag også?
Jeg er en elendig løgner.
Det tror jeg ikke. Du kan sikkert lyve like bra som noen når det kreves.
-Nå har Harriet endelig bestemt seg. -Da forlater jeg dere.
Kan vi fornye vårt partnerskap på dansegulvet snart? Jeg håper det.
Takk, mr Churchill. Far vel.
-Takk. Skal det sendes til mrs Goddard? -Ja takk.
Nei. Jo, til mrs Goddard.
Vent litt. Min kysehatt er på Hartfield. Send den dit.
Men mrs Goddard vil nok se det før jeg syr det på.
Send det til mrs Goddard. Kanskje.
Jeg kan jo ta det med til Hartfield senere.
-Hva syns du, miss Woodhouse? -At du ikke skal fundere mer på det.
-Vi tar det med oss, mrs Ford. -Det er naturligvis det beste. Takk.
-En dans? Her? -Hvorfor ikke? En utmerket idé.
-Men vi har ikke nok plass. -Vi arrangerer et lite selskap.
-Noe i stil med det hos mrs Cole. -Vi har mindre plass enn dem.
-Vi kan ikke invitere så mange. -Vi nøyer oss med fire-fem par.
-Fem par får da plass her, Frank? -Vi kan ikke invitere bare fem par.
Ikke på en dans. Det er for få.
Fem par er bare mulig hvis dansen er tatt på sparket.
Kan vi ikke ha en annen type fest?
Vi har beregnet feil.
Vi kan få inn ti par her hvis vi ommøblerer litt.
Du kan ha rett. Ti par er en helt annen sak.
Vi går gjennom gjestelisten. Kan du notere?
-Vi begynner med damene. -Miss Woodhouse og Jane Fairfax.
Og vi burde invitere lille miss Smith.
-Så har vi begge frøknene Gilbert. -Du har ikke nevnt mr og mrs Cole.
-Ikke glem mr Elton og hans brud. -De er nok fortsatt i Bristol.
De andre to damene. Cox-pikene.
-Da må vi invitere mr og mrs Cox. -Noe annet ville være uhøflig.
Hvis vi inviterer Cole, må vi be Freeman også.
Hun har broren og hans familie på besøk. Det blir mange ungdommer.
Nei. Det går ikke. Jeg beklager, men det går bare ikke.
La meg legge frem en annen plan.
Crown Inn? Nei, nei. Jeg har aldri vært der inne,-
-men vertshus er alltid fuktige. Emma blir forkjølet.
-Nonsens, pappa. Det er en flott idé. -Det gleder meg at du syns det.
-Har stemoren din gått med på det? -Ja. Hun er begeistret for ideen.
Det er mindre fare for å bli forkjølet på Crown enn hos Randalls.
Crown er større. Vi trenger ikke åpne vinduet på hele kvelden.
Åpne vinduet? Randalls kan da ikke være så uforsiktige.
Danse for åpne vinduer? Foreldrene dine ville aldri gjort noe sånt.
En tankeløs ungdom kan ubemerket åpne et vindu bak en gardin.
-Det har jeg selv opplevd. -Har du det? Bevare meg vel!
Jeg lever så langt fra verden at jeg ofte kvekker over det jeg hører.
Det forandrer jo saken.
Hvis ballet arrangeres på Crown, blir det veldig bekvemt for hestene.
-De er så nær sin egen stall. -Det er sant. Et viktig poeng.
Og det blir ikke så langt for James å kjøre.
Men spørsmålet er om rommet er grundig luftet.
Kan man stole på vertinnen?
Jeg kan berolige deg. Min stemor tar det fulle ansvaret for selskapet.
-Da så, pappa. -Da får det vel bli sånn.
Takk for hjelpen, sir. Da er min første oppgave avklart.
Nå gjenstår det bare å legge frem forslaget for miss Bates.
-Hun burde ikke ha noen innvendinger. -Men hun bruker lang tid på å si ja.
Tar du med en kurv med epler til miss Bates? Det sparer Emma for en tur.
-Det gjør jeg gjerne. -Du skal ikke løpe ærender for meg.
-Du stoler tydeligvis ikke på meg. -Jeg blir med, så bærer du kurven.
-Om du ikke har noe imot mitt selskap? -Det er en ære.
Jeg må bare hente hatten. Jeg går til miss Bates med eplene.
Jeg blir ikke lenge borte.
-Men jeg trodde at...? -Ha meg unnskyldt.
Miss Woodhouse. Jeg kan ikke takke deg nok.
Så fine epler!
Jane spiser så lite til frokost at du ville blitt skremt.
Jeg prater i vei, så mor ikke skal se hvor lite hun spiser.
Utover formiddagen blir hun sulten. Og hun elsker ovnsbakte epler.
Det er veldig sunt også. Jeg spurte dr Perry.
Miss Bates...
Og innbakt eple... Patty lager nydelige innbakte epler.
Hun har sine feil, men hun lager herlige innbakte epler.
Vi burde virkelig lytte, miss Bates.
Bravo! Utsøkt spill.
Mr Dixon har god dømmekraft når det gjelder valg av instrument.
Det var bare en gjetning fra min side.
Vi pratet jo om at han beundret hennes talent.
Jo visst, men jeg mente ikke å kritisere noens motiver.
Naturligvis ikke. Ingen ville mistenke deg for noe slikt.
Og samlingen med irske melodier som fulgte med pianoet...
Han må ha hørt deg spille dem i Weymouth.
Spilte du ikke noen av disse irske sangene i Weymouth?
Jo, sir.
-Antydningene gjør henne ille til mote. -Hun har dårlig samvittighet.
-Jeg angrer på at jeg antydet det. -Jeg er glad for at du gjorde det.
Det kan forklare hennes merkelige fremferd.
Vil du høre et stykke til, mor? Alle vil høre litt mer.
-Helt klart. -Hun spiller så pent.
Hva med "Robin O'Dare"? Den var en favoritt i Weymouth.
Ja, spill "Robin O'Dare".
Jane, lille venn?
Miss Fairfax har all rett til å avstå fra å gjøre det.
Snart treffes vi på Crown takket være mr og mrs Westons gjestfrihet.
Det er sjenerøst. Crown er en fortreffelig idé. Ikke sant, Jane?
Kan jeg fornye partnerskapet som begynte så lovende i går kveld?
Det kan vi diskutere på selve tilstelningen.
Den blir vel ikke for prangende med det gule båndet?
-Nei, slett ikke. -Kanskje jeg bør bytte bånd.
Kanskje jeg ikke bør ha gule bånd. Hva syns du?
-At du skal beholde den akkurat slik. -Det syns jeg også.
Sterke farger fremhever huden din. Det er ikke alle som er like heldige.
Slik.
Miss Bates sier at mrs Elton har veldig pen hud.
-Jaså? -Og at hun er svært elegant.
Det kan vi selv avgjøre når mr og mrs Elton kommer tilbake.
Hun er sikkert vakker, miss Woodhouse.
Det er forståelig at mr Elton ble forelsket i henne, og hun i ham.
Ikke alle menn gifter seg med den som elsker ham høyest.
Kanskje hun bare ville ha et godt hjem.
Kanskje det. Ingen kan ønske seg et bedre hjem.
-Jeg... Jeg ønsker dem all lykke. -Harriet...
Det går bra. Jeg har ikke noe imot å treffe ham igjen.
Du trenger ikke å være bekymret.
Jeg vil sitte i kirken og beundre ham...
...uten å føle meg altfor trist nå som han er lykkelig gift.
-Ja? -Unnskyld, men mr Churchill er her.
Han venter i salongen. Han ville snakke med deg i enerom.
Jeg har et trist ærend. Jeg går rett på sak.
Jeg har fått en dårlig nyhet fra Yorkshire. Tante er syk.
Hun har sendt bud etter meg.
Forlater du oss? Det var trist å høre, mr Churchill.
-Når reiser du? -Nå med en gang.
Min far kommer snart og henter meg.
Du må synes at min plutselige avreise er både uhøflig og underlig.
Jeg stiller ikke spørsmål ved dine handlinger.
I slike spørsmål er jeg ikke min egen herre. Jeg må adlyde uansett.
Naturligvis. Jeg forstår.
Takk, miss Woodhouse.
Av alle onde ting er avskjed det verste.
Men du kommer vel tilbake? Vil du besøk Randalls igjen?
Det vet jeg ikke sikkert, men jeg vil gjøre alt som står i min makt.
Da må vi avlyse vårt stakkars ball.
Ballet... Hvorfor grep vi ikke sjansen med en gang?
Hvor ofte ødelegges ikke gleden av tåpelige forberedelser?
Det skjer ofte.
Hvis jeg kommer tilbake, kan vi arrangere ballet. Far er ivrig.
-Så spar dansen til meg. -Det lover jeg.
Det har vært to flotte uker. Hver dag har vært bedre enn den foregående.
For hver dag har det blitt verre å trives noe annet sted.
De er lykkelige som får være igjen her.
Du øser lovord over oss nå. Men var du ikke litt i tvil i begynnelsen?
Du tolker min væremåte.
Så du reiser allerede nå?
Ja. Far henter meg her. Han kan komme når som helst.
Da rekker du ikke å treffe miss Bates og hennes niese.
Miss Bates ville sikkert ha kunnet overtale deg til å bli.
Jeg trenger ingen overtalelser.
Men jeg avla dem en kort visitt før jeg kom hit.
Jeg ville bare bli en liten stund, men miss Bates var ute.
Hun er en kvinne man må le av, men som man ikke vil forulempe.
-Var miss Fairfax hjemme? -Ja. Hun var inne.
Dere har alle vært så vennlige mot meg-
-at jeg skylder alle og deg spesielt-
-absolutt oppriktighet og ærlighet.
Jeg er sikker på at du med din fantastiske iakttagelsesevne-
-er oppmerksom på mine sanne...følelser.
Frank! Vognen venter utenfor.
Beklager.
-Jeg kommer, far. -Hold deg innendørs, mr Woodhouse.
Det er rått ute.
Jeg vil få høre om dere. Det er min eneste trøst.
Min stemor vil rapportere alt som skjer.
Jeg er glad jeg har en kvinnelig brevvenn.
Far vel. Det er mitt inderligste ønske at vi treffes igjen snart.
-Far vel. -Far vel, mr Churchill.
Jeg kommer, far!
Far vel, mr Woodhouse.
Over den bar hun en kappe med pelskant. Den passet hennes skjønnhet.
Mrs Goddard har hørt at hun spiller piano veldig bra.
Harriet! Din skuffelse over mr Eltons giftermål-
-er den verst tenkelige bebreidelse du kan rette mot meg.
Du minner meg stadig om mitt feiltrinn. Det er sårende.
Jeg har ikke sagt at du skal tenke mindre på mr Elton for min skyld.
Det er for din egen skyld. Mine følelser er mindre viktige.
Men prøv å lære deg å utøve litt mer selvbeherskelse.
Vi er alle følelsesmennesker. Vi opplever skuffelser.
Det er måten vi holder ut på som skaper vår karakter.
Fortsetter du slik, begynner jeg å tvile på at du er min venn.
Å, miss Woodhouse! Du som er den beste vennen jeg har hatt!
Så grusom jeg har vært. Jeg har det!
Ta deg sammen.
Det var bedre.
Knytt hatten, så drar vi på besøk hos mr og mrs Elton i prestegården.
Ingen protester. Det blir mye mindre smertefullt enn du tror.
-Må jeg? -Ja.
Du kan få låne blondekragen min hvis du vil.
Får jeg det? Takk.
Å, miss Woodhouse!
Den kler deg aldeles utmerket.
Og husk at du er ikke underlegen noen.
Ja, miss Woodhouse.
Bor du i det store huset i enden av landsbyen, miss Woodhouse?
-Det stemmer. -Mr Elton pekte det ut på vei hit.
Det likner Maple Grove, min svoger Sucklings eiendom ved Bristol.
Kjenner du til den delen av verden?
Spesielt parken minner om Maple Grove. Det er like mange laurbærtrær.
Og de er plassert på samme måte.
Jeg så et glimt av et stort, vakkert tre med en benk rundt.
Min svoger har et likedan. Men treet er større. De sier det er pent.
Ta en kjeks. Kokken kunne vært flinkere.
-Men disse er tålelige. -Nei takk.
-Miss Smith, kanskje? -Bare ta.
Når min svoger og søster kommer til våren, må du bli med på en utflukt.
De har sin egen barouche, så med vår vogn kan vi ferdes bekvemt.
-Foretar dere mange utflukter? -Ikke så mange.
Vi har ikke så flotte vaner, mrs Elton.
-Jeg har hørt at du liker musikk. -Hvem har sagt det?
Jeg sa til min caro sposo at jeg klarer meg uten luksusen fra Maple Grove,-
-men jeg kan ikke leve uten musikk.
Uten musikk blir livet tomt for meg.
Vi må holde mange konserter sammen.
Vi to danner en musikklubb og ordner sammenkomster en gang i uken.
Er det ikke en strålende idé?
Du må ha blitt feilinformert. Det er miss Fairfax som kan spille.
Ja. Hun er aldeles henrivende. Jeg er begeistret for henne.
En interessant person, så fornem.
Og for et talent! Så pass vet jeg da om musikk.
Du må gjerne le av meg, men jeg prater bare om Jane Fairfax.
Og hennes situasjon... Den er svært uheldig.
Vi må gjøre noe for henne.
Vi må føre henne frem. Et talent som hennes bør ikke forbli ukjent.
Du kjenner vel til de vakre linjene.
"Så mange blomster lever usett og dør mens velduften sprer seg i tomrommet."
Ordene må ikke få bli sanne gjennom Jane Fairfax.
Ingen fare. Hennes talent er viden kjent.
Hvis vi går foran med et godt eksempel, vil andre følge etter.
Hun mangler oppmuntring. Det gjør at jeg liker henne enda bedre.
Det er et fordelaktig trekk. Jeg verdsetter blyghet hos kvinner.
Men det treffer man ikke på så ofte nå for tiden.
Jane Fairfax er bedårende. Jeg vil invitere henne hjem ofte.
Jeg vil sørge for at hun får en god post.
Jeg får nok høre om noe passende snart.
-Hos en fin familie selvfølgelig. -Naturligvis.
Apropos det... Mrs Weston virker godhjertet og moderlig.
Hun var visst din guvernante. Tenk at hun har så pen fremferd.
Mrs Weston er en gammel og verdsatt venn av min familie.
Da vi var på visitt hos dem, gjett hvem som var der. Selveste Knightley.
-Hvem? -Knightley fra Donwell Abbey.
Jeg var nysgjerrig på ham etter alt min caro sposo har fortalt.
Jeg likte ham. Jeg vet hva du syns om ham, men jeg ble så begeistret.
Han er åpen og vennlig. En ekte gentleman.
Knightley gjorde et meget godt inntrykk på meg.
Det er min herre og mester som kommer hjem fra sine besøk.
-Jeg er i salongen, kjæreste! -Jeg ble oppholdt av mr Cole.
-Er det ikke en hyggelig overraskelse? -Jo, kjæreste.
Ufordragelig menneske! "Knightley". Jeg trodde knapt mine egne ører.
-Det er mitt navn. -Jeg fikk vite at du er en gentleman.
Du kan neppe gjengjelde komplimenten med å kalle henne "dame".
For et vulgært menneske! Med sine "herre og mester" og "caro sposo".
Tilgjort og udannet!
Hun sa vi burde stifte en musikklubb som om vi var nære venner.
-Skal du det? -Nei takk. Jeg er ikke så medgjørlig.
-Jane Fairfax er hennes utvalgte venn. -Jane Fairfax? Det var synd.
"Jeg vil invitere henne hit ofte." Det må hun gjerne.
-Det er delvis din skyld. -Hva mener du?
Hvis du hadde vært vennligere, ville hun ikke blitt mrs Eltons offer.
Det overrasker meg. Du har jo så høye tanker om miss Fairfax.
Tror du ikke hun kan ta vare på seg selv?
Jeg liker henne.
Omfanget av din beundring kan overraske deg en vakker dag.
-Er det det du tror? -Det var en spøk.
Du er ikke den eneste.
-Jeg mente ikke alvor. -Men det vil ikke skje.
For det første ville hun ikke hatt meg.
For det andre er jeg sikker på at jeg ikke vil fri til henne.
Du er ikke forfengelig, mr Knightley.
Hadde du til hensikt å gifte meg bort til Jane Fairfax?
Nei. Du har kritisert min ekteskapsmegling på en sånn måte-
-at jeg aldri ville gjøre det mot deg.
Dessuten vil jeg ikke at du skal gifte deg med Jane Fairfax.
Da kunne du ikke sittet her like utvungen-
-som du alltid har gjort.
Omfanget av min beundring for henne vil aldri overraske meg.
Jeg har aldri tenkt på henne på den måten. Hun er sjarmerende.
-Men hun har en feil. -En feil? Jane Fairfax? Unnskyld.
Hun har innlevelse, og hun er følsom.
Men hun er reservert, mer enn før.
Og fremfor alt så foretrekker jeg en åpen natur.
-Får jeg snakke med deg, far? -Ja visst, kjære barn.
Men lukk døren. Det trekker.
Den er lukket.
Vi må invitere mr og mrs Elton på middag. De har vært her i en måned.
-Mrs Elton? Kjære vene... -Jeg forstår hva du mener.
Jeg har ingenting imot henne. Hun virker søt og vennlig.
Det er stemmen som er litt sterk. Jeg er følsom for sånt.
Miss Taylor var alltid så mild. Men inviter henne hvis du vil.
Det handler ikke bare om hva jeg vil.
Og hils dem og si unnskyld for at jeg ikke har besøkt dem.
Hun vet at du ikke går på besøk.
Man bør hilse på en ung brud.
En brud kommer i første rekke uansett hvem de andre i selskapet er.
Du oppmuntrer meg til giftermål. Jeg trodde du ikke likte ekteskapet.
Du misforstår meg. Det handler bare om takt og tone.
Det har ingenting med ekteskapet å gjøre.
Så forklar henne årsaken til min forsømmelse.
Hvis du vil, pappa.
Det blir bare et lite selskap. Mr Weston må reise til London.
Jeg vil ikke invitere Harriet. Hun forstår sikkert hvorfor.
Hadde mrs Elton bodd et annet sted, ville jeg prøvd å komme meg dit.
Jeg er blitt en trist invalid.
Jeg liker ikke den delen av Preste- gårdsveien. Vognen legger seg over.
Du bare må snakke med meg en stund! Din tante savner deg ikke ennå.
-Har du fått invitasjon fra Hartfield? -Ja.
For en lettelse. Da kan jeg takke ja.
Jeg sa til mr Ev "Jeg svarer ikke før jeg vet at Jane er invitert."
Jeg står ikke ut på fester uten minst ett sympatisk medlem av mitt kjønn.
Du og jeg kan utveksle megetsigende blikk nå og da, syns du ikke?
Men hva skal jeg ha på meg? Hva syns du?
I selskapene på Maple Grove var alt så storslagent og perfekt.
Men her er det stikk motsatt.
Den mest hverdagslige kjolen på Maple Grove blir prangende her.
Og det tåler jeg ikke.
Min mann beklager at han ikke kunne komme. Han kommer kanskje senere.
Kom du hit helt alene? Men hvorfor, miss Taylor?
-Det tar bare ti minutter hit. -Før en vet ordet av det er en fremme.
James kunne hentet deg. Hvorfor tenkte du ikke på det, Emma?
Da ville du sluppet å bekymre deg.
Men mrs Weston er ikke bekymret. Hennes egen kusk er sikkert pålitelig.
James kjører deg tilbake. Du kan dra så tidlig du vil.
Du gikk vel ikke så langt i dag, miss Fairfax? Jeg så deg i High Street.
-Jeg så ikke deg. -Jeg var hos hovslageren. Ble du våt?
Jeg kom meg hjem før det begynte å regne på alvor.
-Har du vært ute i regnet? -Bare en liten stund.
Unge damer er skjøre planter. De bør passe seg.
-Du byttet vel strømper da du kom inn? -Ja. Takk for omtanken.
Men det var virkelig ingen fare.
Mr Woodhouse!
Går du ærender for din tante?
Jeg pleier å hente posten om morgenen. Da kommer jeg ut litt. Det gjør godt.
Du får meg til å føle meg gammel.
I en periode i livet er postkontoret forlokkende.
Når man blir eldre, er ikke brevene lenger verd å bli våt for.
Du snakker om forretningsbrev. Mine er fra venner.
Dessuten har du dine kjære rundt deg. Jeg vil nok aldri oppleve det.
Jaså? Hvorfor så dyster?
Så lenge jeg har noen kjære igjen, henter jeg brev i alle typer vær.
Jane... Hva er det jeg hører om å gå til postkontoret i regnet?
Hva tenkte du på? Har du hørt noe lignende, mrs Weston?
Slem pike. Jeg må tydeligvis ta deg for meg.
Det er snilt av deg, men jeg liker spaserturen.
Men ikke i regnet. Du blir jo så lett forkjølet.
Hun gjør det ikke om igjen. Vi må kunne ordne det.
En av våre menn kan gå dit.
Kjæreste!
Jane må gå alene til postkontoret hver dag. I dag ble hun gjennomvåt.
-Kjære vene. Det går ikke an. -Jeg går av egen fri vilje.
Kan ikke en av våre tjenere gå til postkontoret for henne?
Naturligvis.
-Det kan jeg ikke gå med på. -Nonsens. Si at det blir sånn.
Kanskje miss Jane har andre grunner til å gå ut om morgenen.
-Kanskje hun har en hemmelig beundrer. -Den tanken har ikke engang slått meg.
Det er typisk min herre og mester å si det! Du har en livlig fantasi.
Posten er en fantastisk innretning. Ikke sant, mrs Weston?
Jo. Så mange brev som fraktes omkring i landet, og så få som havner feil.
På tross av at håndskriftene varierer. Enkelte er uleselige.
Det er sjelden noen skriver pent nå for tiden.
Mr Churchill er en av de få som gjør det.
-Han skriver så smått, som en kvinne. -Det gjør han slett ikke.
Men ingen har bevis på håndskriften hans. lallfall ikke jeg.
Be mrs Weston vise deg noen av hans brev.
Nå går vi inn i spisesalen.
-Får jeg den ære? -Er jeg først? Det er jeg alltid.
Hvis du har vært i Bristol, kjenner du nok til min svogers gods Maple Grove.
Eiendommen er ikke så stor, omtrent som denne.
Men den er utrolig vakker. Mange har faktisk sagt-
-at huset er minst like vakkert som de i Europa.
Mener du slavehandelen? Mr Suckling var for avskaffelsen.
Jeg håper at herrene snart kommer tilbake-
-ellers blir jeg uhøflig.
Ta deg sammen, Emma. Vi har alle våre feil.
Jeg vet det. Jeg har sikkert mange selv.
Men det er noe i stemmens hennes som er svært irriterende.
Hysj, vennen min.
Jeg håper min mann kommer snart. Han er hos mrs Churchills advokat.
Jeg håper hun er bedre. Frank vil tilbake hit.
-Dere gleder dere sikkert. -Ja. Det gjør vi.
Du er visst bekymret for at du ikke har funnet en guvernantepost ennå.
Det er ikke helt sant, for mine fremtidsplaner er litt usikre.
Jeg forstår at du er bekymret. Da min svoger søkte etter guvernante,-
-fikk han svært mange henvendelser.
Men posten var jo svært ettertraktet.
Vokslys i skolerommet! Det er klart at det er forlokkende.
-Men den er allerede besatt. -Ikke lag noe bryderi for min skyld.
Når tiden er inne, spør jeg meg for selv.
Det er ikke noe bryderi. Jeg skriver til min søster i morgen.
Hun vet hvem som trenger hjelp. Hvorfor har jeg ikke tenkt på det?
Ikke vær redd. Jeg skal ordne det sånn at du får en post du fortjener.
Jeg ville være takknemlig om du lot det være.
Her kommer min gamle beundrer.
Han kommer hit før de andre herrene som en ivrig 20-åring.
Enkelte av hans komplimenter om min utringning var så overveldende-
-at jeg nesten håpet at min caro sposo ikke hørte dem.
Men man kan ikke ta kommentarer fra en så gammel mann ille opp.
Dessuten er det noe gammeldags og forfinet ved ham.
-Emma! Her kommer en gjest til. -God aften, mrs Elton.
-Velkommen, mr Weston. -Jeg har en god nyhet.
Frank kommer tilbake til Randalls snart.
-Strålende! Ikke sant, Emma? -Helt enig.
Jeg sa jo at han snart kommer tilbake. Neste uke er han her-
-etter det jeg har hørt. Mrs Churchill blir behandlet av en lege i London.
Hun har tatt opphold i Richmond. Er det ikke en god nyhet?
Kommer de til Richmond? Da kan vi planlegge ballet igjen.
Jeg drar til Crown i morgen for å ordne med festen.
Han bad spesielt om å få den første dansen med deg.
Det var vennlig av ham.
Jeg kom for sent til middagen, men dagen var ikke bortkastet.
Nei. Det var den ikke.